ÚŘAD PRO OCHRANU OSOBNÍCH ÚDAJŮ
Pplk. Sochora 27, 170 00 Praha 7
tel.: 234 665 111, fax: 234 665 444
posta@uoou.cz, www.uoou.cz	*UOOUX00EXWBT*	

Ministerstvo práce a sociálních věcí ČR
Na Poříčním právu 1/376
128 01 Praha 2
ID DS: sc9aavg

Čj. UOOU-03748/21-1
Vyřizuje: Ing. David Mrňák, DiS.

Praha 2. září 2021 

Vážený pane řediteli,

Úřad pro ochranu osobních údajů (dále jen „Úřad“) obdržel řadu dotazů od zaměstnavatelů i státních orgánů v souvislosti s vyjádřením Ministerstva zdravotnictví, které se věnuje umožnění zaměstnavatelům nařídit povinné testování zaměstnanců na nákazu Covid-19. Dané vyjádření spatřuje možnost aprobace nařízení povinného testování zaměstnanců zaměstnavateli na základě podmínek daných zákonem č. 262/2006 Sb., zákoník práce, konkrétně pak bez většího detailu uvádí § 102 uvedeného zákona. V rámci daného vyjádření je připouštěno, že zaměstnavatelé by měli k povinnému testování zaměstnanců přistoupit na základě konkrétních lokálních podmínek a skutečností a zvažovat i možnosti zavedení dalších opatření, jejichž cílem bude prevence rizika šíření nákazy Covid-19. 

Zásadní otázkou je, zda lze vnímat ustanovení zákoníku práce ve vztahu k ochraně zdraví na pracovišti extenzivně, tedy zda zaměstnavatelé o své vůli mohou nařídit povinné testování zaměstnanců na nakažlivé choroby na základě vlastního uvážení. Proto se obracím na Vás, jakožto gestora výše citovaného právního předpisu, k poskytnutí Vašeho výkladu vyjádření v dané věci. Nezbytnost znalosti Vašeho náhledu je důležitá k posouzení právního základu pro zpracování výsledků vyšetření dle čl. 6 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) a v daném případě i k nalezení výjimky ze zákazu zpracování zvláštní kategorie osobních údajů dle čl. 9 obecného nařízení o ochraně osobních údajů. Úřad, jakožto dozorový orgán, nemůže ingerovat do zvláštních právních předpisů a poskytovat závazné metodické výklady.

Pakliže by bylo Vámi shledáno, že zaměstnavatel může dle ustanovení zákoníku práce ve vztahu k ochraně zdraví zaměstnanců a bezpečnosti práce uložit o své vůli povinné testování zaměstnanců na nakažlivé choroby, pak by bylo možno spatřit zákonnost pro dané zpracování osobních údajů v čl. 6 odst. 1 písm. c) obecného nařízení o ochraně osobních údajů, tedy vedení evidence testovaných zaměstnanců a výsledků vyšetření by bylo nezbytné z důvodu plnění právní povinnosti, která se na správce, tedy zaměstnavatele, vztahuje. Výjimku ze zákazu zpracování zvláštní kategorie osobních údajů by pak bylo možno spatřovat z důvodu nezbytnosti pro účely plnění povinností a výkon zvláštních práv správce v oblasti pracovního práva pokud je povoleno právem Unie nebo členského státu, v němž se stanoví vhodné záruky týkající se základních práv a zájmů subjektu údajů dle čl. 9 odst. 2 písm. b) obecného nařízení o ochraně osobních údajů. 

Jistou nápodobu s testováním zaměstnanců na nákazu Covid-19 lze spatřovat v možnosti zaměstnavatele zjistit, zda zaměstnanec není pod vlivem alkoholu nebo jiných návykových látek. Dané zjišťování na přítomnost alkoholu nebo jiných návykových látek u zaměstnance má přímou oporu v § 106 odst. 4 písm. i) zákoníku práce, kdežto u vyšetření zaměstnanců na přítomnost nakažlivé choroby nezbývá, než se pokusit povinnost subsumovat pod § 106 odst. 4 písm. b) zákoníku práce, který hovoří o povinnosti zaměstnance podrobit se vyšetřením stanoveným zvláštními právními předpisy.

V souvislosti s uvedeným nelze opomenout, že orgány ochrany veřejného zdraví mohou v rámci pravomocí jim svěřeným zákonem č. 258/2000 Sb., o ochraně veřejného zdraví a zákonem č. 94/2021 Sb., o mimořádných opatřeních při epidemii onemocnění COVID-19, nařídit z protiepidemických důvodů nebo ke zjištění zdravotního stavu fyzických osob vykonávajících činnosti epidemiologicky závažné lékařské prohlídky a potřebná laboratorní a jiná vyšetření nutná k předcházení vzniku a šíření infekčních onemocnění, resp. mohou prostřednictvím mimořádného opatření přikázat testovat zaměstnance a jiné pracovníky na přítomnost onemocnění COVID-19. Je také nutno uvést, že Ministerstvo zdravotnictví přeneslo povinnost řádného zdůvodnění nejen zpracování osobních údajů, ale i k samotnému aktu testování na zaměstnavatele. 

Pro úplnost je v dané věci vhodno poukázat na ustanovení § 316 zákoníku práce, které zaměstnavateli zakazuje vyžadovat od zaměstnance informace, které bezprostředně nesouvisejí s výkonem práce a se základním pracovněprávním vztahem, pokud tak není stanoveno zvláštním právním předpisem. Ve vztahu k mimořádným opatřením ministerstva zdravotnictví, kterými bylo nařízeno povinné testování zaměstnanců na nákazu Covid-19, se vyjádřil Nejvyšší správní soud. Ten v rozhodnutí sp. zn. 8 Ao 1/2021-133 shledal v bodě 123, že dané ustanovení zákoníku práce může být překonáno zvláštním právním předpisem dle principu lex specialis derogat legi generali. Uvádí také, že je běžné, že zákon stanoví velmi obecná kritéria pro poskytnutí informací, která jsou pak specifikována konkrétním rozhodnutím orgánu veřejné moci. Při absenci rozhodnutí orgánu veřejné moci je tak nutno nalézt jiný podklad, na jehož základě mohou zaměstnavatelé informaci vyplývající z výsledků vyšetření vyžadovat.

Závěrem uvádím, že Úřad si je vědom závažnosti možného šíření nakažlivých chorob, ale zpracování osobních údajů musí být zákonné. Je obtížně představitelné ponechat subjekty údajů i správce osobních údajů v nejistotě, zda dané zpracování osobních údajů, tedy povinné testování zaměstnanců na nákazu Covid-19 na základě rozhodnutí zaměstnavatele, je zákonné a legitimní. 

S pozdravem
		
		Mgr. Ladislav Hejlík
		vedoucí oddělní konzultací				(podepsáno elektronicky)